Tidigare i Heroes...
Du var tvungen att vara detektiv, Matt.
Nu när du vet, kan du inte vara här.
Jag skulle gå till Pinehearst.
De på Pinehearst kanske kan hjälpa oss.
Du har inga krafter längre, Peter. Jag har dem nu.
- Ledsen, men jag måste göra det här. - Du hjälper honom.
- Slå ner honom, så drar vi härifrån. - Jag går ingenstans, men du ska.
Hur kunde du falla utan att dö?
- De tror vi är döda, så vi kan sticka. - Nej, jag tänker inte fly.
Primatech vet hur man ska göra. Om någon kan hjälpa, så är det dem.
Han tror jag är på hans sida.
Hej, Angela. Du kan se framtiden.
Det går inte. Det är för farligt.
- Pappa är död. - Han lever.
- Jag måste veta var han är. - Pinehearst, biotekniska företaget?
- Hur känner du till Pinehearst? - Jag har fått konsultarvode av dem.
- Jag kan öppna dörrar. - Nej, jag planerar att sparka ner dem.
Jag kan börja min själavandring.
Jag förstår att du har drömt om mig.
När månen passerar mellan solen och Jorden-
-slår en känsla rot i hjärtat.
Och plötsligt är allt möjligt.
Dess kraft är obestridbar.
Dess skönhet hypnotiserande.
Dess lockelse biblisk.
Dess mening översinnlig.
Lika fort som det dyker upp försvinner det-
-och lämnar oss att fundera över vår obetydlighet och Guds ansikte.
Jag förstår att du har drömt om mig.
Det går inte. Det är för farligt.
Hiro! Lämna min vän ifred.
Du hade ett jobb att göra. Nu måste jag städa upp din röra.
Så går det när man skickar en pojke att göra en mans jobb.
- Vad gör du? - Teleportera oss nånstans.
- Ando? Är det du? - Ja, teleportera oss nånstans!
- Vad tänker du på? - Våfflor.
Okej! Nu, blinka!
Blinka!
- Det där var nära. - Hur gjorde vi...?
TOKYO, JAPAN.
De gör mina favoritvåfflor här.
- Hiro? - Andy, varför är du så gammal?
Och varför är jag så gammal?
- Hur gammal tror du att du är? - Vad pratar du om? Jag är 10 år.
Fortfarande svårt att tro att Peter överlevde fallet utan krafter.
Jag tänkte precis på det själv.
Kom! Jag har nåt att visa dig.
- Vart tar du mig? - Dags att börja agera som din far.
Hungern du har, handlar inte om att döda, utan om krafter.
Du kan ta alla förmågor du vill, utan att döda. Jag kan lära dig.
Genom att komma åt din empati, som jag vet finns hos dig.
Du har haft den kraften hela tiden.
Empati.
Vad får dig att tro det?
För jag vet att det var du som räddade Peter i fallet.
Du.
Säsong 3 Episod 9 - It's Coming -
SweSUB Group © taureane, Oscar_92 FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu
- Vi måste härifrån. - Ja, men du kommer inte med.
- Jag går där de inte hittar mig. - Jag måste skydda dig.
- Jag kan skydda mig själv. - Hur? Din far försöker döda dig.
Det här är inte din strid. Jag vill att du förblir...
Förblir vad?
Oskuldsfull.
Brandstegen! Jag håller tillbaka dem. Jag har en plan. Gå!
- Ni hittar honom aldrig. - Sött. Hon skyddar honom.
Vet ni inte?
Jag är årets försvarsspelare.
Kom igen!
- Jag sa ju att jag hade en plan. - Ja.
Vad är det? De kommer. Kom!
Vi måste fortsätta.
Nån tur än?
Om du kallar det här tur?
Vad gick fel?
Jag börjar tro att det är omöjligt att ge förmågor utan motsatt reaktion.
Han är en mänsklig varelse.
Jag ser att vi delar en fascination.
De flesta krafter jag dokumenterat inträffade under senaste solförmörkelsen.
Förmodligen en tillfällighet.
Jag trodde våra rön var kombinerade. Teoretiskt är formeln felfri-
-men serumet utlöser en mutation, för att nåt saknas.
Nån katalysator som tillåter serumets protein att fästa vid enzymet-
-som produceras av adrenalinet. - Då får du fortsätta leta.
Inte så enkelt. Nyckelkomponenten hos katalysatorn bör vara nåt-
-som kan lagras eller skapas syntetiskt. Det betyder att leva i en mänsklig värd.
Katalysatorn är inte något utan någon.
- Kaito. - Ursäkta?
Min före detta kollega, Kaito Nakamura. Han gömde den.
Inte tillräckligt väl.
Jag tänker döda dig, din jävel. Du mördade min far!
- Ja, det gjorde jag. - Hur kunde du göra så mot mig?!
Jag ska inte förolämpa dig med att säga förlåt. Du förtjänar mycket mer, Elle.
Du förtjänar hämnd. Ge allt du har.
- Jag trodde att det fanns hjälp här. - Det fanns det. Var är alla?
Det är som en spökstad.
- Vem är det? - Hon heter Angela Petrelli.
Petrelli...
- Vad är det för fel på henne? - Jag vet inte. - Mrs Petrelli.
- Vad såg du? - Jag måste hjälpa henne.
Vad du var här tidigt.
Matt Parkman är på Primatech. Han försöker hjälpa er fru.
- Gjorde ni det mot henne? - Mrs Petrelli kommer att bli bra.
Kan vi hålla Matt utanför det här?
Om du är olycklig kan du gå tillbaka till ditt gamla liv.
- Säg bara vad jag ska göra. - Stanna med Parkman.
- Och om han försöker hjälpa er fru? - Då väntar jag.
Vi delar på oss sen.
- Du måste hem. - Jag går inte hem, Peter.
- Du har fortfarande en chans, Claire. - Jag är här för att slåss mot dem-
-och det har jag gjort. Jag kan skydda mig själv och dig nu.
- Det är problemet. - Vad handlar det här om?
Det var i gränden där borta som du mördade mig.
I framtiden hittar du och skjuter mig. Två gånger i bröstet.
- Varför skulle jag göra det? - Du är på väg att bli en mördare.
Jag försöker verkligen att hindra det från att hända.
Jag vet inte om jag klarar det.
- Du är fortfarande på väg att bli... - Bli vem? Hon som dödar dig?
- Sluta säga så. - Gå hem bara, Claire.
Snälla.
Nej. Det kommer inte att hända, och allt är ditt fel.
Du skulle inte ha räddat mig i Odessa eller blivit min vän och hjälte.
Nu kan jag inte lämna dig för att jag står i skuld till dig.
Spring. Nu!
- Ni måste ta er förbi mig först. - Du kan inte övervinna det, Claire.
- Hur vet ni mitt namn? - För vi är inte ute efter Peter.
Vi är ute efter dig.
Nej!
Släpp mig!
Sluta fåna dig och lyssna. Världens öde hänger på det.
Om jag verkligen är 28 år måste jag väl inte gå i skolan mer?
Det stämmer. Men ännu viktigare är att du har en fantastisk förmåga.
- Som en superhjälte! - Kan jag flyga? Lyfta en bil?
Du kan kontrollera tid och rum.
Du kan stanna tiden, teleportera dig och resa i tiden.
- Som i "Star Trek"? - Ja, ungefär.
Det är bara att blunda och koncentrera dig. Så här.
- Det var det dummaste jag hört. - Prova bara!
Koncentrera dig mer. Darra med kinderna.
Jag fångade den nästan! Det är fantastiskt!
Jag gjorde det!
Du gjorde det!
Vi har en del att göra...
- Jag hittade ingen. - Jag ska försöka läsa hennes tankar.
Är det säkert? Kan du skadas?
Jag vet inte. Jag har bara gjort det en gång.
- Med min pappa. - Hur gick det?
- Vad ska jag göra? - Håll ett öga på mig bara.
Jag försvinner nog en stund. Där inne.
Jag kommer tillbaka. Din närvaro hjälper.
Matt? Kan du höra mig?
Mördare!
Jag ville inte döda honom.
Jag ville inte döda nån.
Du räddade mitt liv, minns du? Du vet vilken smärta jag känner.
Begäret... Men det får inte kontrollera mig. Inte längre.
Jag ska döda dig, jag lovar!
Jag förstår.
Du måste släppa ut det.
Ilskan.
Sveket.
Låt det gå ut över mig. Jag klarar det.
Gör det. Döda mig.
Snälla.
Det fanns ett ställe på vägen. I Berkshires.
Min far brukade ta med oss dit för att fiska när vi var små.
- Det hette Pinehearst. - Säkert att du vill göra det här?
Det finns kanske en anledning till att han inte kontaktade dig om han lever.
Jag måste få veta sanningen.
Allt jag nånsin gjort i livet är på grund av min far.
Läste juridik för att bli som han. Gifte mig med den flickan han ville.
Jag kandiderade för ämbetet. Eftersom han inte kunde.
Om han lever, måste jag få träffa honom.
Herregud.
Trevligt att träffa dig också, Nathan. Kom och ge din pappa en kram.
Du måste vara miss Strauss?
Det måste jag vara.
Har du nån aning om vad du gjort mot den här familjen? Mot mig?
I efterhand inser jag att jag borde berättat din roll i allt det här.
Min roll?
Kan du ursäkta oss? Vi behöver prata i enrum.
Absolut.
Se på de senaste veckorna av ditt liv, så ser du rollen komma i fokus.
Lönnmordet, Linderman, senatstolen.
Allt är en del av ditt öde.
- Det var alltså du. - Du föddes med en talang.
En talang att leda en nation.
Det är samma skit som Linderman hävde ur sig. Jag går inte på det igen.
Förra gången förstördes New York och den här gången-
-blir det väl världen. - Se omkring dig.
Det händer redan. Jag har formeln som kan stoppa det.
Du är galen.
Jag är inte rädd för att erkänna att du alltid varit min favoritson-
-den som mest liknade mig. Den starka.
Vi kan rädda världen tillsammans.
Det kan bli vårt arv, Nathan.
I Petrellis namn, erbjuder jag dig den här chansen...
...som din far.
Döda mig.
Ta mina krafter. Det är vad du vill.
Döda mig, och stoppa smärtan.
Jag vill stoppa den, Elle...
...men jag kommer inte att döda dig.
Snälla, gör det bara.
Jag är ledsen.
Jag vill vara en bra människa.
Du är ett monster. Som jag.
Din far gjorde dig sån här, precis som min mor gjorde med mig.
Vi blir aldrig tillräckligt bra för dem, Elle.
Det var aldrig menat att du skulle bli sån här. Du ville vara normal.
Du visste bara inte hur.
Du räddade mitt liv en gång, Elle.
Du gav mig viljan att leva. Jag står i skuld till dig.
Jag räddade dig så att vi kunde använda dig.
Som en labbråtta.
Du följde bara order.
Men jag förlåter dig.
Nu måste du förlåta dig själv.
Smärtan.
Den är borta.
Herregud.
Släpp mig! Nej!
Ni har två val. Släpp henne eller så dör ni.
- Du och vilken armé? - Vad gör du, Peter?
Jag behöver ingen armé för att spöa dig, Flint.
Jag klarar det själv. Jag behöver inte ens mina krafter.
Sluta! Gas!
Spring, Claire!
Ingen har nånsin gjort nåt sånt för mig tidigare.
Du förlät dig själv, Elle.
Vi är alla i krig med oss själva. Så är det att vara mänsklig.
Tricket är att komma på hur man hamnar på den vinnande sidan.
Vill du försöka?
Tydligen så har jag inte kommit på hur det fungerar än.
Jag ska visa några trick.
Du siktar.
Sen gör du så här.
Det är bra. Slappna av den här gången.
Visa lite engelsk attityd.
Det är riktigt bra.
Fortsätt, så blir du en revolverman på nolltid.
Tack. Det är förbluffande.
Tack ska du ha.
Nu när jag har stoppat tiden, vill jag teleportera mig.
- Hur ska jag göra? - Stäng ögonen, koncentrera dig-
-på vart du vill komma, så hamnar du där. - Var som helst i världen?
- Jag tror det. - Gör jag rätt?
Jag tror det.
- Det var roligare än att stoppa tiden. - Vänta!
- Ta med mig den här gången. - Kan jag göra det?
Nu reser vi till nån plats som hjälper dig att minnas.
Taket i New York, eller Primatech i Odessa, Texas.
Nej, jag vet precis vart.
Jag klarade det!
Hur ska det här hjälpa dig att minnas? En tidningsaffär?
Rättelse min vuxna vän. Det här är källan för all kunskap.
Han vill ge halva planetens superkrafter så att vi kan rädda världen tillsammans.
- Och du trodde på honom? - Jag vet inte vad jag ska tro.
Jag förstår ingenting. Jag trodde att han var död.
Jag vet inte ens vad jag ska göra med mitt liv, nu när han lever.
Du är en amerikansk senator.
Dina väljare har en tydlig bild av vad du tror på.
Lycka till med det.
Nej, du måste lyssna på mig.
Du måste ta dig ur det här.
Ta dig själv i kragen. Förstår du?
Vi borde åka tillbaka till Washington. Vi drar in justitiedepartement.
- Vi lägger locket på. - Men människor måste få veta.
Sist jag försökte med nåt sånt kom min bror från framtiden och sköt mig...
...två gånger.
Jag ger mig av till Primatech, och tar reda på vad min mor vet.
Du åker till Washington. Täck för mig.
Jag hör av mig när jag vet vad vi ska göra härnäst.
Låt mig gissa. Du vill att jag ska ta bort dina krafter.
Nej. Jag börjar vänja mig.
Jag är här för att jag tror att vi kan hjälpa varandra.
- Kan vi? - Jag vill att du tittar till mig.
Du förstår... Jag tror att du har ett PR-problem.
Jag vet hur det fungerar och hur världen fungerar.
Om din plan ska lyckas, måste du gå ut officiellt.
I vanliga fall skulle det vara du. Men världen tror att du är död.
Ett knepigt problem.
Men Nathan kan vara den personen. De dåliga nyheterna, han är defensiv.
De goda nyheterna...
Jag kan få över honom på vår sida. Jag ser till att han landar på rätt sida.
Matt?
Kan du höra mig?
Angela! Mår du bra?
- Jag ska ta dig härifrån. - Du borde inte ha kommit.
Han är för farlig. Förstår du inte?
Vi kan inte fly. Även om du får av dem...har Arthur låst alla dörrar.
De här dörrarna är öppna. Jag kan ta oss härifrån.
Daphne... Vad gör du här?
Jag är här för att hjälpa dig.
Gör det inte, Daphne!
- Nej. - Matt.
Du måste komma tillbaka.
- Gör det inte, Daphne. - Matt.
Vakna, Matt!
Du måste vakna, Matt! Vakna!
Vakna, Matt! Ta in mig.
Du måste ta in mig, Matt.
- Vi måste ge oss av, Matt. - Försvinn.
- Jag kom för att hjälpa dig. - Du högg mig!
- Det var inte jag. - Tro henne inte, Matt.
- Lär dig av mig. - En kvinna bedrar dig så fort hon kan.
- Du ljuger. - Hur kunde jag då veta var du var?
Hon berättade det.
Hon bedrog dig, Matt. Precis som Angela bedrog mig.
- Berättade du för honom? - Jag var rädd...
- ...jag trodde att jag var tvungen. - Vad pratar du om?
Jag kan inte gå tillbaka, och inte låta dig dö heller.
- Jag är ledsen. Jag visste inte. - Vadå?
Hur mycket jag bryr mig om dig. Du blöder, Matt.
Du måste vakna, annars dör du.
Lita inte på henne, Matt. Hon ljuger. Skicka iväg henne.
Nej! Gör det inte, Matt. Jag gjorde ett misstag.
Jag litade på fel människor. Jag kan inte förlora dig.
Jag älskar dig.
Vi har också varit så en gång i tiden. Kommer du ihåg?
Du älskade mig.
Och en del av dig gör det ännu.
Så nu ska du släppa mig. Förstår du?
Jag sa, släpp mig, Arthur.
Vi måste ge oss av, snabbt.
- Vi klarade det. - Du var där. Var det verkligen du?
- Ja, du tog in mig. - Alla sakerna du sa...
Ja, det var jag också, och jag menade vartenda ord.
Konstapel Parkman.
Mår du bra? Jag ska hämta en läkare.
- Parkman? - Peter.
- Du kan inte lita på henne. - Det är dig man inte kan lita på!
- Du släppte av mig i ingenmansland! - Det var inte jag.
Du måste tro mig, Matt. Jag berättar sanningen.
Var är Angela?
Hon är vaken.
Testobjektet injicerades med sats 38, 06:34.
Hjärtfrekvensen steg till 164 slag per minut. Och stannade där i två timmar.
- Jag är så ledsen. - Snälla, döda mig.
- Hiro, vi måste ge oss av. - Hur kunde det här hända?
Spindelmannen har avslöjat sin hemliga identitet!
- Och Hulken är röd!? Vad händer? - Du ska inte vara 10 år gammal.
Det är det jag har försökt att säga dig.
Jag förstår inte... Vad är det här?
Den kommer att säga vad vi ska göra.
- Den berättar framtiden, titta... - Framtiden? Det är galet.
Nej, jag kan bevisa det.
Det där kommer inte jag ihåg.
Det här då? "Det där kommer inte jag ihåg".
- Hur kunde den veta vad du skulle säga? - Det är nåt trick.
Det är på riktigt, Hiro!
Okej, jag tror dig. Vad händer sen då?
"Det kommer". Vad betyder det där?
Jag vet inte. Men det låter inget vidare.
- Mamma! Vad bra att du mår bra. - Din pappa, han lever.
- Jag vet. - Jag pratade med honom idag.
Han har formeln. Båda halvorna.
De skulle vara gömda förevigt, men nån stal dem.
Både Peter och jag har sett framtiden och det är inget ni vill se.
Då är vi tre. Och hon har rätt.
Arthur har förmodligen förstått att det är en tredje del till formeln.
- Vad för del? - Det är en katalysator.
Gömd i blodet i en värd. Kaito Nakamura var den enda som visste identiteten-
-på värden. Kaito, är död så vitt vi vet.
- Hur hittar vi värden? - Vi ser till att han inte gör det.
När Sylar attackerade mig, såg han nåt.
Han tog av toppen på mitt huvud.
Han sa att jag var annorlunda. Speciell.
Jag förstod inte vad han menade, förrän idag.
Jag tror jag är katalysatorn.
Det börjar med ljus, och slutar med ljus. Emellan är det mörker.
Inget ligger bortom hopp. Inget är omöjligt.
Inget otänkbart... Sen Zeus, Olympias fader-
-gjorde natt av dag...
Gömde solens ljus. Och regnade mörk rädsla på mänskligheten.
Det kommer.
SweSUB Group © taureane, Oscar_92 FRiEND och Incubator
www.SweSUB.nu